Nekada smo bili poznati po boksu, ne samo u bivšoj Jugoslaviji, već u čitavom svetu. Nas su proslavili i proneli glas o malom mestu u jugoistočnoj Srbiji Bratislav Ristić, Fazlija Šaćirović i Vladimir Milenković Pulјe. Pričamo vam prvo priču o Ćuretu, koji je trenutno predsednik Bokserskog kluba “Topličanin”.
Od 536 mečeva imao je 501 pobedu, 27 izgublјenih i osam nerešenih borbi. Na evropskim i svetskim šampionatima osvojio je dve srebrne medalјe, izgubivši u finalu od kubanskih boksera. Bio je i na Olimpijadi.
-Ušao sam u ring 1962. godine. Drugim sportom nisam mogao da se bavim, zbog svoje konstitucije. Bio sam sitan, mršav, a nisam ni pokušavao. Tad je boks bio poseban svet. Otvoren je Bokserski klub, svi smo marljivo trenirali, bilo je to vreme pobeda, uspeha i svi smo se maksimalno dali- priseća se Ćure.
Od svih mečeva, takmičenja, najviše pamti Svetsko prvenstvo u Beogradu 1978. godine. Jugoslavija je u finalu imala čak šestoricu takmičara. Pored Ristića još i Fazliju Šaćirovića, Miodraga Perunovića, Memeta Bogujevca, Tadiju Kačara i Dragomira Vujkovića.
-Bilo je to finale Jugoslavija protiv ostatka sveta. Slobodno mogu da kažem da smo svi bili zasluženo poraženi, osim Fazlije Šaćirovića koji je odlukom sudija izgubio od Kubanca- objašnjava Ćure.
Njegov vedar duh, ljubav prema mladalačkim izazovima često ga je dovodila u neprilike iz kojih je, kao i u boksu, izlazio kao pobednik.
-Bilo je tu raznih situacija, ko će ih sve zapamtiti. Jednostavno, boks je bio naš život, ali sam voleo i stvaran život. Sećam se iz hotela u kojem je bila reprezentacija Jugoslavije, jedne večeri odlučimo da pobegnemo i odemo do obližnje kafane gde je bila muzika. Ostali smo do kasno u noć i u međuvremenu čuli da nas treneri čekaju na hotelskoj recepciji. Bilo je pitanje kako ući jer smo se plašili da će nas izbaciti sa priprema, a ja sam predložio da svi stavimo ruke kao mesečari i da na čelu sa mnom u koloni uđemo jedan za drugim. Napravili smo šalu koju su prihvatili treneri i prošli smo samo sa usmenim ukorom i upozorenjem- kroz smeh se seća Ćure.
Umeli su da nauče konobare da im u flašice od soka sipaju alkohol, da pobegnu u noćni provod….
Sa Kastrom je pušio cigare, sa Titom pio i viski!
-Primio je Tito nas dosta tog dana u svojoj rezidenciji. Bilo je rukometaša, fudbalera, svih sportista. Ja sam odmah seo i tako ostao da sedim dok su drugi stajali. I tako služe sok, ja odbijem. On me gleda i pita što neću, a ja mu kažem da pijem isto što i on i dobijem viski. Posle je zapalio cigaru, a ja sve vreme gledam u nju. Primetio je to Tito, ponudio me, ja sam uzeo i zapalio. Kada smo krenuli zamolio sam ga da ponesem jednu, on je dozvolio, a ja sam brzo iz one drvene kutije uzeo dve- seća se Ćure svog susreta sa Titom.
I danas je to čovek vedrog duha i nežne naravi. Ume da podvikne, ali njegove blage oči govore da voli svet, ljude, sport i posebno decu.
I dok razgovarate sa njim, neobavezno, ili formalno, bistri umom, koji mu je sigurno mnogo pomogao i u boksu, začas smisli šalu i prekine ozbiljnu ili oficijalnu priču. Život je čudo, zna on to i to prenosi na ljude oko sebe.
The post JEDAN OD LEGENDI PROKUPAČKOG BOKSA appeared first on Prokuplje press.